Щ-що це було?!
Га?!
Сильний порив вітру.
Для весняних буревіїв вже запізно.
Може, то дух вітру.
Бачиш, як гарно?
Це ж Мійорі вперше тут споглядає цвіт сакур?
У селі так хороше й приємно.
Вам слід приїздити частіше.
Так, але я заклопотаний роботою.
У тебе пелюстка у склянці.
Чому робота рекламником така обтяжлива?
Чому?
У мене передчуття, що станеться щось добре.
Десь поблизу є крамничка?
Біля станції.
Сходи купи мені манікюрний набір.
Все одно, який.
Туди майже годину пішки!
Їдь машиною!
І не проси, я вже випив!
А, забудь.
Та годі вам.
Не будемо сваритись.
Наглядай за Мійорі.
Де вона?!
Де?
Мійорі!
Вона не могла далеко подітись!
Куро, ти чого з нею не пішов?
Мійорі!
Не метушіться!
Куро пошукає!
Мійорі!
Куро!
Куро, де Мійорі?
Шукай, Куро.
Здається, він щось унюхав.
Взуйтеся спочатку.
Мійорі!
Куро, знайди Мійорі!
Припини, Бокуріко.
Ой...
Вибач, Мійорі.
Гарний.
Я чекала на тебе, Мійорі.
Привіт!
Цей ліс - твій.
Ліс Мійорі
10 років потому
Як почався сезон дощів, від нас пішла мама.
Відсьогодні я житиму з татовими батьками.
Ми тоді страшенно перелякались.
Ти раптово зникла.
А знайшлася на гілці сакури, хоча ще навіть ходити не вміла.
Через це мама сказала, що більше ніколи сюди не приїде.
Не памятаю.
Чому б тобі не бути хоч трошки говіркішою?
Інакше ти не зможеш призвичаїтись.
Мене втомлює прикидатись милою.
Розмовляти - це не прикидатись,
а приділяти увагу тим, кого слухаєш.
Це звичайні манери.
Нудна розмова.
От завжди ти так.
А хто винен, що я така вереда?
Там щось летить!
Хіба не пташки?
Ні? Що це таке?
От проїдемо крізь тунель, і будемо майже на місці.
Тату...
Що?
Кажуть, діти тримають родину разом, ти знаєш?
Так.
Мене засилають, бо я не змогла втримати нашу?
Це дуже недоречне пояснення.
Краще б мене заслали на берег моря.
Я у селищі Коморі вперше, але чомусь воно мені знайоме.
Мені до вподоби мятне морозиво в Муґімачі.
Цікаво, чи є воно тут?
Навряд чи.
Тут і крамниць немає.
Рости висока, кукурудзо.
Роди рясно, горошок.
Щось тато не надто радий своєму поверненню додому.
Ти ж щойно приїхав, і вже збираєшся назад...
Нічого не поробиш, у мене робота.
Залишись хоча б переночувати.
Я приготую твій улюблений рис з бамбуковими паростками.
У мене зустріч з самого ранку.
Ти безнадійний...
Ти просто хочеш утекти.
Тому мама тебе й покинула.
Тримайся, Мійорі.
Як дадуть відпустку, я приїду в гості.
Ти минулого року жодного дня відпустки не мав.
Хіба забув?
Безпечно доїхати.
Дякую.
Тепер і тато мене покинув.
Зараз його буде видно отам.
Бачиш оті три кедри?
Поруч із ними.
Мійорі.
Вона вже називає мене на імя?
Певний час ти тут житимеш, тому почувайся, як вдома.
Піди погуляй селом, поки дідусь не повернеться.
А тут є, що подивитись?
Ну, не те щоб.
Залиш мобільний вдома.
Як вона знала?
Приємної прогулянки.
У лісі багато мешканців, тому не тривож їх.
Ведмеді?
Поза зоною досяжності.
Бувай, Токіо.
Що то було? Кролик?
Як так?
Зараз липень...
Чи у горах завжди так?
Справді вражає.
Оце так почуваєшся, коли ти сам-один?
Ведмідь?!
Отак я і помру в шлунку ведмедя.
Дивне життя...
Якщо вже така дивина, краще б мене зїв бенґальский тигр.
Тигр?!
Звідки тигр?
Хіба тигри живуть у лісах?
Чи він втік з цирку?
Так голосно дихає.
Легко заглушує стукіт мого серця.
Що це за відчуття?
Таке знайоме...
Ти знову прийдеш пізно?
Невже ти не можеш повертатись раніше?
Я не можу піти, поки не закінчу роботу.
Ти хоч про щось, окрім роботи, говорити можеш?!
Ти цілими днями сидиш вдома, тобі не зрозуміти моїх труднощів!
А хто сказав мені покинути роботу?
Ти!
Але ти хотіла це зробити!
Ти лише скаржилась на неї!
Не звинувачуй мене!
Я просунулася б набагато вище за тебе, якби не покинула!
Я б і відрядження, і що завгодно витримала б, якби не була вагітною Мійорі!
Легко казати!
Не потрібні мені батьки.
Хто б казав!
Я нічия дочка.
Звідки ти знаєш?!
Мне ніхто не народжував!
Пішли до мене, пограємось!
Згода!
Ворушись там!
Зажди!
Віддайте моє взуття!
Га?
Це ж ви його сховали?
Віддайте!
Чого це? Ти мені не подобаєшся.
Мені не до вподоби, як ти на нас дивишся.
Напевно, вважаєш нас дурними.
Та ви поодинці ні на що не здатні.
А хіба бути самій краще?
Що ти можеш зробити самотужки?
Замовкніть!
Не потрібні мені друзі.
Взагалі.
Не потрібні.
Мені самій пречудово.
Ніхто мені не потрібен.
Ти хто?
Чому ти плачеш?
Цвіту нема...
Куди поділись пелюстки?
Було так гарно...
Чи мені наснилось?
Але ти ж мені не снишся, еге ж?
Що ти тут робиш?
Звідки взялася?
З Токіо приїхала.
От щойно...
А, це ти, Мійорі-тян!
Ти так виросла.
Памятаєш Куро?
Бачу, ні...
Я - твій дідусь, а це - Куро.
Куро...
Я була тут раніше, так?
Так, отакою заввишечки.
Зрозуміло...
То я тут не вперше.
Правильно.
Йдемо.
Скупалася?
Так.
Це - арноґлосум.
Змішаю його з лакрицею і зварю сироп від кашлю.
Кажуть, що бабуся Кавамото на нього захворіла.
Це ліки?
То ти - лікар?
Та ні.
Але місцеві мене за нього вважають.
Вона усе лікує рослинами, тому люди кличуть її чаклункою.
Вона добра чаклунка.
Опа.
У лісі є багато рослин.
Ними можна вилікувати більшість хвороб.
Тоді ти - онучка чаклунки.
Мійорі, поклади брудний одяг у раковину,
я виперу його згодом.
Дякую.
Дозволь я тебе розчешу.
Я можу сама.
Ти сьогодні далеко гуляла?
Дійшла до великої сакури.
А, до священного дерева.
Священного?
У ньому живе богиня.
То ти побачила, що то сакура?
Так.
Шкода...
Минулого року блискавка розколола її навпіл.
А було таке гарне дерево.
Я під ним заснула.
Ти зустріла Моґурі?
Тобі наснилося жахіття, так?
Моґурі висмоктує погані сни.
Більше ти той сон не побачиш.
Усі бачать духів?
Ні, зазвичай вони не показуються людям.
Ми відчуваємо їх присутність, але не бачимо.
А ти їх бачиш, Мійорі?
Все добре.
Вони зовсім не страшні.
У лісі живе безліч створінь.
Агов!
Раніше ти чого не гавкав?
Намагаєшся стати моїм другом?
Підозріло.
Бабах!
Який приємний вітерець.
Йдемо додому?
Куро?
Куро!
Вона права.
Дерево справді розколоте.
Воно мертве.
Неправда.
Хто там?!
Ти нас забула?
Що це?
Оце так вітання.
Ми нарешті зустрілись опісля 10 років.
10 років тому я була немовлям.
Ти не памятаєш?
Зрозуміла!
Я, напевне, сплю.
Мені це все сниться.
Бачиш?
Це справді сон!
Сон!
Зовсім це не сон.
Давно не бачились, Мійорі.
Здається, вона геть забула.
Це безнадійно.
Я - вартовий лісу, Бокуріко.
Це лісовий мудрець, Неґо-джі.
Що за маячня?
Це якийсь дуже дивний сон.
Кажуть, раптова зміна середовища спричиняє стрес.
Це не сон, кажу тобі!
А що тоді, марення?
От вперта дитина.
Не треба так дивуватись.
Ти знову це впустила.
Пильнуй свої речі краще.
Я не впустила, а викинула його!
Не викидай.
Чого вам від мене треба?
Ви лише мені ввижаєтесь.
Зараз зникнете!
Моґурі!
Сюди, сюди.
Мійорі!
Мійорі!? Як ти туди вилізла?
Не ворушись, Мійорі!
Куро? Це ти?
Що сталося?
Ти геть посивів!
Мійорі! Татко вже йде!
Обережно!
Чіпляйся за лозу вістерії!
Ти досі кепсько лазиш по деревах.
Здається, Мійорі дуже вподобала сакуру-королеву.
Вибач, тату!
Дякувати Богу!
Усі молодці.
Відтоді ти можеш усіх нас бачити.
Ні!
Нічого я не бачу!
І я вас не знаю!
Оце вона має бути захисником лісу?
Не кажи так, Каноко.
А може Каноко правий.
Навряд чи з неї вийде гарний захисник.
Вона просто вперте дівчисько.
Напевне, з нею мало хто товаришує.
Вона слабка і тілом, і духом.
Я думав, вона буде розумнішою.
Не хочу, аби ліс належав їй!
Треба вигнати її назад у Токіо.
Так! Так!
А ти їй телефон повертав.
Чекайте, чекайте.
Її обрала сакура-королева,
вона має бути саме тою.
Вже все?
Зазвичай я зранку не їм.
Ти не матимеш снаги на весь день.
Так...
Хочу коли.
Мійорі, йдемо зі мною на хвильку.
Добре.
Раз...
Раз-два.
Раз...
Піднялись!
Ого!
З наступного тижня ти ходитимеш до школи,
до того треба облаштувати твою кімнату.
Мою кімнату?
Вона велика.
Поставити стіл тут?
Як у Ґайді!
Ще є третій поверх.
Хочеш поглянути?
Авжеж!
Раз...
Раз і два.
Раз!
Справжнє горище!
Подобається?
Але тут водиться усяке.
Яке всяке?
Наприклад, Зашікі-Вараші...
Як домашній песик?
У тебе клопоту не має бути.
Що це?
Знаряддя для ловів північного вітру.
Робиш отак.
Чого ти смієшся?
Це правда!
А це що?
Цим бубном у Сибіру викликають духів лісу.
Ще десь паличка була.
Знайдіть те, що я загубила!
Що ти робиш?
Паличка знайдеться.
Ти все це зібрала?
Щось зібрала, щось подарували.
Що довше я живу, то більше речей маю.
Дивовижно.
Будеш спускатись - вимкни світло.
Ти вночі багато кого у лісі зустріла, так?
Тобі не наснилось.
Може ти й не памятаєш,
але десять років тому тебе обрали охоронцем цього лісу.
Охоронцем?
Зараз ліс належить мені, але згодом я маю тобі його передати.
Житиме чи помре ліс - вирішують люди.
Ти повинна дослухатись до голосів лісових створінь.
Цей ліс - мій?
Так.
Це ліс Мійорі!
Мій ліс...
Так.
Я піду сама.
Справді?
Хоча, ти ж вже в шостому класі.
Просто йди цією стежкою.
Дідусь пішов у гори по трави.
А бабуся проводжає онуку.
Бум бум.
Отже, відсьогодні ти ходитимеш до школи.
Бокуріко.
Ти не забула моє імя.
Ой.
Допоможіть!
Леле, будівлі деревяні.
Ласкаво просимо, Мійорі-тян.
Ч-чому?..
Мійорі-тян...
Ласкаво просимо.
Люба...
Вона так хвилювалась, що всю ніч не спала.
Нао.
Все добре.
Не треба плакати.
Іди сюди.
Ласкаво просимо до нас так здалеку.
А де саме у Токіо ти жила?
Я це сама зробила.
Тримай.
Мійорі-тян.
Ти не шатенка.
А ти зірок у Токіо бачила?
У тебе є компютер?
Ем...
Давайте покажемо Мійорі-тян класну кімнату.
Так!
А у токійських поїздах є хулігани?
А правда, що Токійський Діснейленд насправді не в Токіо?
Чому ти переїхала?
Через родину, так?
Я нічого не розумію, але звучить круто.
Давай пограємось, Мійорі-тян.
У тебе є мобільник?
А Мікі ти бачила?
Питай нас, що завгодно.
Тут усі одразу ж стають друзями.
Давай дружити, Мійорі-тян.
То чому ти переїхала?
Йойй...
Мійорі!
Ось!
Припини, Дайске!
Ти живеш зі старою чаклункою?
Я не дуже розумію, але вона кльова!
Вона знає чари!
От ти мала дитина, Котаро.
Мійорі-тян погано про тебе думатиме.
Так.
Чорт!
Замовкніть!
Ви галасливі!
І набридливі!
А ти неприємна.
Що?!
Нао.
Мійорі!
На!
Я сказала тобі припинити, Дайске!
У неї кров іде!
Поцілив!
Як тобі, Мійорі?
Не ворушись.
Ах ти!
Ой!
Ой-йой-йой...
Я - онука чаклунки і охоронець лісу.
Будеш погано до мене ставитись - прокляну!
Який жах!
І що, тепер кожного дня так?
Тобі не подобається на селі?
Знову ви?!
Ти хочеш повернутись назад до Токіо?
Ненавиджу це місце!
Воно зовсім не для мене!
Усі такі нудні!
Тут гарно, якщо звикнути.
Чому я маю все це витримувати?!
Мені не довелося б переїжджати, якби у мене були кращі батьки!
Я хочу назад.
Дуже.
Не їдь, Мійорі!
Дайте мені спокій!
Не говоріть до мене!
З тобою нецікаво.
Набриди!
Не йди туди, Мійорі!
Ти заблукаєш!
Замовкни!
Не йди за мною!
Не туди!
Ви лише коріння.
Як гарно...
Тут і таке місце є.
Цікаво, а її можна пити?
Можна пити.
Тебе мучить спрага?
Так.
За тобою хтось біг?
Пий досхочу.
Смачно...
хоча це просто вода.
Тут добра вода, але скоро це все зникне.
Усе загатить гребля.
Гребля?
Тут буде гребля?
Так, по всій площі.
Хочеш побачити?
Здивувалась?
Усю місцину поглине вода?
Не розумію, як люди можуть нищити щось настільки важливе.
Вони справді дурні створіння.
Село в тому боці.
Приходь іще.
Поговоримо.
Добре.
Але не приводь чоловіків.
Вона боса.
Така загадкова.
Мійорі, все гаразд?
Нічого не трапилось?
Ти не бачила жінку?
Ви про що?
Вона хіба не одна з вас?
Вона хіба не лісовий дух?
Ні, вона не з наших.
Бачила камінь з мотузкою навколо нього біля самого струмка?
Так.
То камінь-шибениця.
Там повісилась жінка, яку зрадив чоловік.
Тоді вона...
давно мертва.
То вона людина?
Так.
Але про людей вона казала погано.
Вона цурається і духів, і людей.
Коли люди наближаються до струмка, вона лютує й влаштовує капості.
Хазяїном струмка спочатку був Каноко.
А зараз я й кроку туди ступити не можу.
Вона забрала його!
Мій струмок!
Егоїстична дівиця!
Не прощу!
Може ти щось їй зробиш?
Не така вже вона й страшна.
Бо ти дівчина.
Кожен чоловік, який туди потрапить, пошкодує про це.
Мійорі, може ти з нею побалакаєш?
Про що?
Щоб вона віддала струмок Каноко.
І не знущалась з людей, які приходять до лісу.
Що?!
А чого я?
Нас вона не слухатиме.
Чого це маю з нею домовлятися,
це ваші проблеми,
вирішуйте їх самі.
Може ти не розумієш. але вона дуже страшна.
Не розумію.
Ясно...
Це не моя справа.
Мій струмок!
Нао-тян, ти можеш!
Наоко, не треба надто напружуватись.
Не можу!
Тобі лишалось ще трошки.
Шкода.
Так, Наоко дуже старалась.
Наступні - шестикласники.
Подивимось, як Мійорі-тян і Дайске стрибатимуть.
Що?!
Ха!
Це легко. Напевне...
Хідеджі, злазь.
Добре.
Спочатку Дайске.
Мійорі-тян, йди сюди.
Нас лише двоє, чому я перший?
Так, всі вишикуйтесь у лінію, щоб він вас не збив.
Так!
Ніби я тут літатиму!
Ой!
Наступна Мійорі-тян, Дайске, забирайся з мату.
Боляче...
Не треба було с перевертом.
Мійорі-тян, готова?
Вона зробила переверт!
Мійорі-тян молодець.
Це тому, що вона - онучка відьми.
Хідеджі, не кажи так.
Добре, обидва молодці.
З фізкультурою закінчили.
Обходьте мати, будь ласка.
Добре!
Окако-сенсей, а яку оцінку отримала Мійорі-тян?
Тверду десять.
Ого!
А Дайске?
Думаю, шість.
Це було змагання майок.
Нао, футболка без рукавів.
Не дражніть Дайске.
Дайске!
Все гаразд?
Викликаю на двобій!
Це було підступно, Дайске!
Ти вже втретє це зробив!
Нечесно бити зі спини!
Ой...
Ось Мійорі-тян, теж можеш кинути.
Дякую.
Дайске, ти перебільшуєш!
Ти мене дратуєш!
Оголошуєш війну?
Чудово.
Дратуєш!
Тобі не до вподоби тут, еге ж?!
Так!
Які проблеми?!
Тоді їдь звідси.
І поїду!
Затуркане село!
Немає ані цілодобових крамниць, ані аркад, ані сімейних ресторанів!
Не глузуй з нашого села!
Ти не вважала б його таким, якби тут були крамниці?
Не так все просто!
Скоро збудують греблю і все це місце
затопить водою!
Що ти сказала?!
То ви не знаєте?!
Що значить - гребля?
Все піде під воду!
Школа, ліс, село, все!
І неважливо, наскільки вам воно подобається!
Всіх переселять!
Припини брехати!
Знаєте гарний струмок у лісі?
Я побачила це там.
Що побачила?
Самі можете перевірити.
Ви ж хочете знати правду, еге ж?
Так.
То йдіть.
Ви просто не хочете вірити, що село затопить?
Тому і кажете, що я брешу.
Я зроблю, як ти кажеш.
У струмок подивитись, так?
Чуєш, Дайске...
Я піду і перевірю, бреше вона чи ні.
Якщо я набрехала - повернешся до Токіо!!
Дайске, досить вже.
Ти що, справді підеш?
Не треба!
Це справа моя та Мійорі!
Не втручайтесь!
Ти знаєш, що струмок проклятий?
Там привид є.
Справжній.
П-припини!
Там є привид, правда?
Це все плітки.
Коли хлопець наближається, його проклинають,
і він помирає, повільно та болісно.
Давай зїмо морозиво по дорозі додому?
Не треба тринькати гроші.
Дайске знову прогулює?
Він безнадійний...
...тому рис росте повільніше, через більшу різницю денної та нічної температури.
Дайске ще не повернувся.
Як він там?
Хтось має його врятувати.
Котаро, йди і допоможи йому.
Ні!
Хідеджі, сядь!
Добре.
Коли люди наближаються до струмка, вона лютує й влаштовує капості.
Кожен чоловік, який туди потрапить, пошкодує про це.
Що ти робиш?
Нічого...
Як тебе звати?
Д-дайске.
Дайске?
Так.
Як ти наважився поганити мій струмок!
Те, що ти ще дитина, тобі не допоможе!
Кожен рік зі сніжною зимою багатий на врожай рису.
Це тому, що сніг заважає рости бурянам.
Мійорі-тян?
Дайске!
Припини!
Зараз же!
Мійорі!
Що ти сказала?
Я сказала припинити!
Що тобі Дайске зробив?!
Може, він і маленький, але він чоловік!
А ти померла, бо тебе чоловік зрадив, так?
Ти про це чула?
Дурна ти, бо наклала на себе руки через таке!
Що дитина може знати!
Навіть дитина розуміє, що звинувачувати когось іншого марно.
Віддай його зараз же!
Я втоплю його у струмку!
Ні!
Що?!
Мене мама покинула!
І тато теж!
Я ненавиджу боягузів, які звинувачують або мстяться іншим!
Давай, Мійорі!
Не зупиняйся!
Кажи ще!
Ще! Ще!
Мовчи!
Ти хіба інша?!
Ти теж звинувачуєш батьків та інших!
Хіба ні?!
Ні!
Мійорі!
А хто винен, що я така вереда?
Усі такі нудні!
Я такою, як ти не буду!
Боягуз завжди боягузом залишиться!
Чи я не права?
Ти ніколи не станеш сильною!
Завжди шукатимеш винних!
Чому я?
...якби у мене були кращі батьки!
Не хочу більше!
Дякую, Мійорі-тян.
Вона вирушила на небеса.
Горностай?
Чому ти дякувала?
Ти теж частина цього лісу.
Певним чином.
Ти така хоробра, прогнала ту страшну тітку!
Але я знав, що ти зможеш.
Оце так Мійорі!
Гарна робота, охоронцю лісу!
Я ж нічого не зробила.
Як же чудово!
Дайске! Дайске!
Вже все гаазд.
Мійорі, краще його не ворушити.
Добре.
Це правда, що джерело теж знищить гребля?
Хто тобі сказав?
Це правда?
Рішення ще не прийнято!
А якщо її таки зводитимуть?!
Ви полишите цей ліс і оселитеся у іншому?!
Ми б хотіли залишитись тут.
Але нам потрібна допомога людей, аби вберегти ліс.
Хіба люди вам не вороги?!
Вони ж зводять греблю!
Ми не вважаємо їх ворогами чи спільниками.
Спочатку, люди були такими ж, як і ми.
Такими ж?
Тобто?
Ти допоможеш нам, Мійорі?
Як?
Дайске!
Дайске, з тобою все гаразд?
Ось, тримай.
Вибач, що наразила тебе на таку небезпеку.
Я ненавмисно.
Ти така сильна.
Я теж налякалась.
Але я ненавиджу, коли мене зневажають!
Кепський у тебе характер.
Та ну!
Дай-тян!
Дайске!
Він живий!
Вона прокляла тебе?
Прокляла?
Ти бачив привид?
Не хвилюйтесь.
Ми з Мійорі його прогнали.
Правда ж, Мійорі?
Ага.
Мійорі дуже сильна.
Навіть не думайте до неї чіплятись.
Лише ти займав її!
Все гаразд, Мійорі?
Так.
Ріже дерево!
Ого!
Як швидко!
Приємний запах.
Запах дерева.
Так!
Дайске, підніми той край.
Добре.
Готовий?
Тримай рівно.
Ось так.
Як вам?
Чудово!
Супер!
Так гарно!
Кльово!
Ем...
Я не "Ем".
Клич мене дідусем.
Дідусю.
Що, Мійорі?
А як ми піднімемо ліжко нагору?
Ой леле!
Треба було складати його вже там!
Старішаєш?
Ти їси, як порося.
Бо кавун солодкий і смачний!
Мійорі-тян, добрий кавун?
Так.
А твої друзі з Токіо приїдуть у гості?
У мене немає там друзів.
Бо ти надто пихата!
Неймовірно!
Як ти могла таке зробити?
Агов!
Мійорі-тян!
Погані новини!
Приїхали зводити греблю!
Що таке?
Команда будівельників приїхала!
Батьки Наоко - хазяї корчми.
І відвідувачі...
...питали маму про ліс!
Жодних сумнівів!
Вони вирушили у західний бік лісу!
Уперед!
Ви куди?
Бачите? Це їх машина.
Впевнена?
Так.
Напевне, вони вийшли тут.
Мійорі-тян!
Це небезпечно!
Зажди!
Мійорі!
Що за поспіх?
Будівельники приїхали.
Де?
Десь у лісі.
Повідом усіх!
Добре!
Це таки почалося.
Мій ліс...
Це вони?
Якісь підозрілі.
Мійорі?
Але ця затока...
А.
Ти місцева?
Я перепрошую, ви греблю будуєте?
Так, ми досліджуємо тутешнє середовище.
Перевіряємо, чи можна тут зводити греблю.
А що ви шукаєте?
І навіщо вам зброя?
А...
Про всяк випадок.
якщо раптом нас надибає ведмідь.
Тут тигр є.
У лісі певний час буде небезпечно, краще сюди не приходити.
Перекажи це своїм друзям.
Вони же визначились?
Коли вони збираються будувати?
Мій будинок теж потоне?
Заспокойтесь.
Батьки сказали, що рішення ще не прийнято.
Вони просто перевіряють, чи можна тут вести будівництво.
Але ж, якщо можна, вони зведуть греблю, так?
Усі будиночки підуть під воду...
Мої батьки кажуть, що ми тоді переїдемо до родичів.
А я не хочу!
Мійорі-тян, прожени їх!
як той привид!
Але...
Жодних але!
Дивіться.
Золотий орел?
Є такі собі "види під загрозою".
Наприклад, окінавські погоничі та іріомотські коти.
Цим тваринам загрожує вимирання.
Золотий орел теж з таких?
По всій Японії їх лишилось близько 500.
Дивіться.
Написано, що тут вони теж жили.
І?
Є закон, що забороняє будівництво у горах, де мешкають такі тварини.
Шукаймо золотих орлів!
Ми не дозволимо їм звести греблю!
Так!
Якщо ми знайдемо орлів, ми зупинимо план розробки.
Чомусь, мені хочеться бути доброю
Нам просто потрібно їх знайти, так?
Шукаймо!
Ми їх знайдемо!
Ми - команда пошуку золотих орлів!
Так!
[Шукаємо золотих орлів]
І звідкись я чую дитячий сміх
Рада Коморі
Розкажи мені, які покарання отримають грішники
Якими б глибокими не були рани, вони загояться
[Зупинка] [Крамниця]
Я хочу, аби ти лишився зі мною
Бокуріко!
Неґо-джіі!
Каноко!
Виходьте!
Я маю щось розповісти.
Де ж вони?
Що ви робите?
Поглянь.
Хіба вона не схожа на шпигунку?
Точно шпигунка.
Будівельники намагаються зясувати, що ми робимо!
Що ти робиш, мамо?
Це що за маскування таке?
Давно не бачились.
Ти попеклась?
Сліди ж залишаться.
Навіщо ти приїхала?
Цікаво було, як ти тут.
Не бреши.
Тобі стало самотньо, еге ж?
І що ти збираєшся робити?
Повернешся до тата?
На селі стільки комашні.
Я щось спитала.
Може, у світі взагалі немає справжніх чоловіків.
Напевно, ти просто не знайшла.
Підступно мамі таке казати.
А кидати нас не підступно
Мійорі!
Пробач!
Тепер ти!
Припини ці удавані істерики!
Як ти знаєш?
Не будь дитиною!
Мійорі!
З-зажди!
Зачекай, Мійорі!
Мійорі!
То це мама Мійорі.
Вона не шпигунка.
Ніхто мого віку не бачив тут золотих орлів.
А твій тато?
Ну...
Я ніколи про них не чув.
Що це за мясо?
Рагу з вепра.
Хіба не смачно?
Сумнівно.
Вона сумнівається.
Дякую.
Вже все?
Я наїлась.
Киш.
Тут добре і сухо.
І кондиціонер не потрібен.
Чуєш, Мійорі,
хочеш жити зі мною?
Хоча, ми будемо багато сваритись, бо дуже схожі.
Не схожі.
Схожі!
Обидві горді, вперті та егоїстичні.
Я - ні.
Ти дуже змінилась.
А якщо ти не схожа на мене, теж добре.
Давай будемо жити у Токіо разом.
Я щойно почала звикати до життя тут.
Ми до самої смерті до нього не звикнемо.
Цікаво лише спочатку.
Ти й року не витримаєш.
Мійорі?
Подумаєш про це?
То ти не повернешся до тата?
Ти вперше про це заговорила.
То таки не повернешся.
Загублена паличка.
Не так.
Так звук не долине лісу.
Отак?
Просто стукати замало.
Ти навіть цього не знаєш?
А ти хто?
Я?
Ва-вашіраші.
Я тут живу вже триста років, відколи будинок звели.
Вашіраші, а де Бокуріко та решта?
Куди вони поділись?
Втекли в інший ліс?
Ні, просто заховались.
Бо в лісі чужинці.
Будівельники?
Я хочу їх дещо запитати.
А навіщо цей бубон, як думаєш?
Ось, вдягни.
Потрібне вбрання.
Дякую.
Ти багацько знаєш.
Так високо!
Давай, бий.
Отак: тум ту-тум, тум ту-тум
Саме так.
Що за галас серед ночі?
Моґурі!
Мійорі!
Бий тум ту-тум!
Бокуріко!
Що трапилось так пізно?
Неґо-джіі!
Чого ти хочеш?
Ну...
Ви мене вислухаєте?
Вже слухаємо.
Ви, напевне, знаєте, що ліс скоро затопить водою через греблю.
Знаємо.
Ой.
Але є спосіб цьому завадити!
Знайти золотих орлів.
Золотих орлів?
Якщо вони тут будуть, греблю не зможуть звести.
Золоті орли...
Я їх давно не бачив.
Ви знаєте, що тут зараз група з дослідження середовища?
Знайдіть золотих орлів, поки вони не поїхали.
І повідомте мене!
Ви розумієте, чого я хочу?
Зовсім ні.
Але...
Може, спитати Фукуріна?
Кого?
Фукуріна Наґізарі, духа вітру.
Зосередься.
Відчуй його присутність кінчиками пальців і рвучко кидай.
Його присутність?
Спробуй і зрозумієш.
Вибач!
Кидай мякше!
Це не так просто.
У мене голова обертом йде!
Пильнуй вітер, а не мотузку!
Відчуй присутність вітру!
Вітер...
Його складно упіймати.
Він примхливий і швидко тікає.
Присутність вітру...
Впіймався малій дитині, яке приниження.
Ти дух вітру?
Так, я дух вітру, Фукурін Наґізарі.
Фукурін, приведи будь ласка золотих орлів до цього лісу.
Золотих орлів?
Навіщо?
Будь ласка!
Хіба це не чудова місцина для їх гнізд?
Знайти їх і приведи сюди.
І хутчіш!
А ти хоробра.
Полетиш зі мною.
Не заплющуй очі, шукай їх!
Ой мене зараз знудить!
Звикнеш!
Поверни мене!
Поверни на землю!
Ти, часом, не Мійорі, охоронець лісу?
Так, це я!
Тоді я тебе беру на патрулювання!
Слабачка.
Що поробиш.
Я вперше літала.
Якщо я побачу золотих орлів, скажу їм, щоб летіли сюди.
Справді?!
Але залишатися чи ні, вирішать вони.
Коли я їх побачу?
Терпляче чекай.
У нас обмаль часу!
Я ж казав, він примхливий.
Як їстимеш стільки рису, погладшаєш.
Будеш снідати?
Ні, дякую.
Добавки!
Їде.
Я подзвоню тобі, коли влаштуюсь.
Тоді...
Я повернусь, якщо ви з татом знову будете разом,
інакше - ні.
Мійорі!
Я знаю, що повелась жахливо, але я ж проти тебе нічого не маю.
Я теж.
Ти ж єдина моя мама.
Ви б могли жити тут разом.
Я ніколи не звикну до тутешнього життя.
Мійорі,
я побалакаю з татом.
Я думала, що розлучення - єдиний вихід,
однак давно з ним не розмовляла
і не знаю, чого хоче він.
то спитай його.
Добре.
І скажеш йому, що ти взагалі з цього приводу думаєш.
Ти забагато балакаєш.
Моя доця, вся в мене.
Але ти й моя онука.
Бабусю,
я ж можу у тебе залишитись?
Скільки забажаєш.
Добре.
Досі жодного орла...
Може, їх тут справді не лишилось.
А що з окунавськими погоничами?
Тобто, оканавськими погоничами?
Вони окінавські.
Мешкають південніше, в Окінаві.
Ще зарано здаватись!
Знову вони?
Так.
От вперті!
Може, їх тут немає?
Якщо є, будуть великі проблеми.
Так.
А.
Знову ви?
Ви заважаєте нашому дослідженню, йдіть додому!
Тільки спробуйте скривдити золотих орлів!
Що ти сказав?
Золотих орлів?
Де ти їх бачив?
Скажи нам.
На узбіччі східної частини лісу.
А де це? Ти нас відведеш?
Думаєш, він справді їх бачив?
Він би нам сказав.
Може, бреше?
От дурний.
Хіба
ми не заважаємо вашому дослідженню?
Йдемо додому.
Так йдемо, не будемо відволікати.
Х-х-хвилиночку!
Ви зовсім не заважаєте!
Покажіть нам, добре?
Чогось розумнішого вигадати не міг?
Тихо.
Я виграю нам час.
Припини зітхати!
Нам ще далеко?
Шлях ніби той...
Зрозуміло...
Десь тут, так?
Добре.
Це чудове скелясте місце для гнізд золотих орлів.
Так, це було тут.
Хоч одного бачиш?
Поки ні.
Дякую.
Можете йти додому.
Ну...
Але...
Це небезпечно, тому йдіть.
І що тепер?
Скоро вони второпають.
Тоді поведемо їх до західної частини лісу.
Знову водитиму їх колами.
Щось є?
Жодного гнізда не бачу.
Жодного!
Йдіть вже додому!
Так!
Йдіть!
На сьогодні досить.
Що?
Золотий орел...
Вони тут є!
Мійорі!
Бокуріко?!
Щ-що?
Ну як тобі?
Схоже?
Вони щось підозрюють!
Політай трошки!
Він не може літати?
Що?!
Неможливо, я не вмію літати!
Щось не так.
Згоден.
Він не летить, хоча ми люди так близько.
Може, він поранений?
Нам же краще.
Що вони роблять?
Я не можу.
Тікай, Бокуріко!
Дідько!
Бовдур, ти промазав!
Припиніть...
Не стріляйте!
Ні, Мійорі!
Вони вбють тебе!
Бокуріко!
Він поранений.
Далеко втекти не міг.
Якщо зберемо пристойну кількість мисливців, швидко це владнаємо.
Впораємося до завтрашнього вечора.
Поки не розберемось з орлами, греблю не збудують.
Що вони собі думають?
Про дослідження вони набрехали.
Вони посіпаки проекту.
Приїхали вбити орлів, аби ми не могли зупинити будівництво.
Гей!
Ти куди?
Мійорі.
Мійорі, мені болить.
Бокуріко...
Ти не можеш перекинутись назад у себе?
Я хочу перекинутись.
Він надто слабий.
Перетворись на тигра, прошу!
А допоможе?
Має допомогти.
Як залишишся орлом, вони знову стрілятимуть.
Не хочу!
Ні! Ні!
Хочеш, я заберу тебе до себе і сховаю на горищі?
Бабуся полікує тебе травами.
Я хочу бути у лісі.
Я почуваюсь так само.
І не хочу, аби ліс загинув.
Бути у селі мені не надто до вподоби.
Раніше я його взагалі ненавиділа.
Не знаю, чому воно так.
Але якщо щось станеться, я більше вас не побачу.
І що робити?
Я хочу чимось зарадити.
Сакура розквітла!
Це дух сакури-королеви,
нашої богині.
Мійорі.
Так.
Сама ти не впораєшся.
Що ти робитимеш?
Так.
Злийся серцем з рештою.
Відколи ти народилась, ти ніколи не була самотньою.
Ніколи.
Де я?
Під землею.
Зараз ти - крапля води, що просочується крізь ґрунт.
Вода?
Починається довга подорож.
Бачиш? Поверхня вже близько.
Так яскраво.
Я розчинила мінерали у землі.
Нарешті, я вирвалась назовні
і влилась у річку.
Багато років я зволожувала землю і тамувала людську спрагу.
Я не знала нікого в світі, маму чи бабусю,
я стала частиною моря, пливла десятиріччями і віками.
Живила морських істот.
Багато місяців по тому,
я перетворилась на пару, здійнялась у небо, стала хмарою
і пролилася дощем на село, на ліс і на людей.
Розумієш, Мійорі?
Тамує спрагу землі і людей, живить створіння -
все це вода.
Із поверненням.
Коловорот води, яким ти щойно пройшла,
починається тут, у лісі.
Без води ніхто не може,
ні ми,
ні ти.
Ти готова захищати цей ліс, жертвуючи собою?
Неґо-джіі.
Поки ми разом!
Я покладаюсь на тебе, Мійорі.
Твій бубен сьогодні добре лунає!
Ого...
Вас у лісі так багато?
Дехто - з гори поруч.
Інші прийшли здалеку.
Вони хочуть допомогти тобі.
Слухайте!
Завтра люди прийдуть знищити ліс.
Я хочу їх прогнати.
А як саме?
Візьмемо їх і викинемо з лісу?
Змусимо їх заблукати!
Здається, дурити їх буде весело.
Я хочу їх добряче нажахати.
Нажахати так, щоб вони ніколи сюди не повернулись.
Чим би їх налякати?
Ти і так страшний!
Ти звідки?
З Акіти.
Ти - сестричка Каноко?
Я його брат!
Допоможіть мені, друзі!
Прийшли.
Багато людей привезли.
Скільки?
Не знаю.
Мійорі...
Ти впораєшся сама?
Ти за кого мене вважаєш?
Я ж онучка чаклунки.
Ти хоча б сказала, що замислила.
На мене не звертайте уваги.
Треба, аби ви впорались зі своїми завданнями.
Можеш на нас розраховувати.
Так!
Його поранено?
У нього пошкоджено крило.
Він не міг відлетіти далеко.
Сподіваюся, закінчимо до обіду.
Напевне, так.
Швиденько впораємось і відсвяткуємо пивом.
Дивно...
Надто тихо.
Думаєш?
Сейрю, випускай туман!
Який густий туман.
Не час дивуватись!
Чи це не прокляття бога-дракона?
Так.
Здається, туман іде за нами.
Маячня якась!
Духи лісу, покажіться людям!
Каноко, покажи Мійорі своє страшне обличчя.
Ти так хочеш це бачити?
Страшне обличчя?
Я покажу його тобі, онука чаклунки.
Отаке!
Але чи побачать це інші?
Коли ми набуваємо страшної подоби, люди можуть нас бачити.
Хіба не супер?
Яке вродливіше?
Вродливіше?
А що це означає?
Гарного чоловіка.
Ти хіба чоловік?
Прошу!
Я чоловік!
А яка подоба справжня?
Обидві.
Каноко - ватажок клану Каноко
Починаймо! Уперед!
Боже...
Буде нелегко.
Своїх не підстрельте.
Що відбувається?
Це має бути десь тут.
Ми збирались закінчити до обіду.
Вода.
Смачно!
Дуже гарна водичка.
Моя фляжка!
Облиш.
Як вона могла потонути і знову сплисти?
Можна я залишу її собі?
Ти хто?
Віддай!
Що це?
Якесь створіння?
Воно розмовляє...
Тобі здалося.
Я розмовляю!
Пірнуло.
Це не людина.
Заберіть їх!
Кусаються!
Мій рот! Мій ніс!
Можна, я його залишу собі?
Н-н-н-і!
Допоможіть!
Що за...
Як їх багато!
Допоможіть, поки його не зїли!
Очуняй! Поки тебе не проковтнули!
Я все знаю про ваш підступний план.
Вас прислали будівельники, аби не дозволити нам зірвати будівлю, еге ж?!
Не стріляйте!
Вона людина!
Ні!
Фукурін!
Вона літає!
Відьма!
Духи лісу розгнівані!
Забирайтесь геть, якщо хочете жити!
Застрельте її!
Не стріляйте!
То що?!
Зберіть усі рушниці!
Де всі?
Де решта?
Я не знаю.
Хто там?!
А, це ти.
Швиденько впораємось і відсвяткуємо пивом.
Швиденько впораємось.
Не підходь!
Цілься добре!
Його зїли?!
Бовдур, тоді він був би у шлунку!
Чудовисько!
Рушниця!
Допоможіть!
Вам це не знадобиться.
Що це?!
Заспокойся, це лише мара.
Ми пили воду з джерела, так?
Може, це через неї.
Я не пив!
Не наближайтесь!
Не штовхайся!
Добре...
Золотий орел...
Все не вгамуєтесь.
Нас не зупинити!
У нас свої причини!
Ми ризикуємо життями!
Це не іграшки!
Ми теж не граємось.
Замовкни!
Припини!
Ось вони!
Троє зашпортнулись!
Так!
А тепер тримайтесь!
Що ви робите?!
Посуньтесь!
Пустіть нас!
Ах ви...
З дороги!
Покусаю!
Тікайте, інакше вони і до вас доберуться!
Вам не лячно хіба?!
Що трапилось? Ведмедя вони побачили, чи що?
Не схоже.
Токійці такі плаксії.
Швидше, тату!
Що ви тут робите?
Ура!
Ну...
досліджуємо!
Брехня!
Так!
Діти казали, що ви поводитесь підозріло!
Чому ви ходите з рушницями?
Стріляєте, хоча мисливський сезон не розпочався?
Йдемо у відділок, і ви мені все розповісте!
Ні.
наче дитина.
Еге ж.
Припиніть поводитись, як діти!
Дайске, диви!
Величезний!
І на ньому чаклунка!
Дивіться!
Людина такого не зробила б.
Ой леле...
Може, ведмідь.
Розкажете все у відділку!
А спробуєте щось утнути - згодую ведмедям.
То не ведмідь, а відьма.
Дідусь Наоко, підеш ззаду.
Добре.
Машини лишайте тут.
Злодіїв у нас немає.
Так!
Отримайте!
Все вийшло!
Добре, а тепер всі повертаємось до школи і продовжуємо уроки.
Не хочу!
Я теж.
Хлопці, йдемо.
Окако-сенсей, я щось чую.
А ви не чуєте?
Мійорі, де ти?
Мійорі-тян!
Вони тебе кличуть, Мійорі.
Напевне, піду до них.
Фукурін!
Місяць потому
Де Мійорі?
Десь пішла.
Так зрання?
Куро!
Подивимось...
Знайдено золотих орлів
Побудову греблі скасовано
Ура
Куро, розробку проекту припинено!
Неґо-джіі!
Бокуріко!
Мійорі, ну ти і бігаєш.
Що сталось?
Розробку греблі припинено!
Ура!
Ліс врятовано.
Це ти його врятувала.
І ви всі теж.
Все, як сказала королева-сакура.
Але люди можуть повернутись.
За десять, пятдесят чи сто років.
Впевнена, Бокуріко допомагатиме нам, допоки ми не знайдемо справжніх орлів.
Знову?
Не попадись наступного разу.
Легко вам казати.
Не хвилюйтесь.
Скільки б вони не повертались, ми їх все одно проженемо.
Мійорі, ти залишишся тут назавжди?
Тепер я хочу побачити ліс восени,
і взимку,
і навесні.
Хочу побачити його всяким!
І королева-сакура зацвіте наступної весни.
Взимку в лісі теж буде весело.
Так.
Дивись, Вашіраші.
Як багато великого листя.
Бути охоронцем лісу не так вже й погано.
Але чи зможеш ти продовжувати захищати його, Мійорі?
Все буде добре, коли я з вами.
Все буде добре.